Interviu cu un ucigaș de profesie
Traducerea: Reef
De ce...?
Știi tu.
Te rog...
Bună, Xavier.
Victor...
Am nevoie de ceva dovezi.
- Și doar am avut grijă destulă. - Grija niciodată nu-i destulă.
Am crezut că nu mai vii.
Îmi pare rău, am avut ceva mici detalii de finalizat.
- Sunt la dispoziția ta acum. - Bine.
Îmi amintesc că l-am văzut, a fost tare bun.
Mă tem că ne presează timpul.
Erai ca un gangster de film ce nu ratează. Ce s-a întâmplat?
Am ratat, evident, dar nu mai contează.
- Da, câți ani avea tipa? - Destui.
Un pic peste 10 ani, dacă îmi amintesc corect.
- Doar nu crezi tot ce vezi prin ziare. - Da, mă rog.
Eu sunt gata, de unde ai vrea să începi?
De la început.
Un cartier mărginaș, București, România
Eram patru: Alexandru, Cezar, Marcu și eu.
Dar numai unul dintre noi a fost destul de neghiob
să fure bani de la niște băețași din cartier.
Grigore și Flavius.
- Unde mi-s banii, puțoiule? Unde-s? - Victor, te cheamă maică-ta!
- Unde mi-s banii? - Haide, plecăm. Haide.
Să ieși cu banii, bulangiule.
- Ce ai făcut, Victor? - Lasă-l în pace, Cezar.
Acum vom avea probleme.
- Spune-i și tu, Marcu. - Trebuie să plec.
Nu, lasă-l în pace!
Nu!
Sus.
Sus, am zis!
Ai banii mei?
Îți mai dau o săptămână.
După care, îți punem femeia la produs.
Ai înțeles, da?
Bun.
Încearcă să te ridici...
Ajută-ți tatăl, Victor!
Victor!
- Ce vrei? - Vreau o slujbă.
- Cum te cheamă? - Victor.
Ești băiatul lui Krușcenko, nu?
Știi, taică-tău îmi datorează o groază de bani.
- Ai venit să lucrezi pentru ăia? - Nu.
- Nu...? - Nu-i datoria mea.
"Nu-i datoria ta" zici?
Ai mult curaj, fiule, să vii aici și să-mi vorbești așa.
Du-te, Drago.
"Nu-i datoria ta" zici?
Nicolae, ia-l mâine cu tine.
Victor?
Ce-ai pățit la față, băiete? Ce-ai pățit la față? Băiete!
Băiete!
Copiii...
- Ai câștigat? - Cine vrea să știe?
Ai banii mei?
Da, da, am banii tăi...
Uite aici, și vin și mai mulți.
Mai mulți, mai mulți bani...
- Zoltan trișează. - Nu trișa.
Victor!
Bine?
- Da? - E Anton aici?
Da, poftește.
- Ăsta cine-i? - A venit să te vadă pe tine.
- Ce vrei? - M-a trimis Serghei.
- Te-a trimis Serghei? Pentru ce? - Pentru banii pe care îi datorezi.
Și te-a trimis pe tine? După bani?
Spune-i lui Serghei să nu-mi insulte onoarea, dacă-și vrea banii.
- Și acum pleacă dracu' de-aici. - Anton, nu în fața fetelor.
L-am mai văzut, chiar este unul de-ai lui Serghei.
Îi datorezi bani?
- Nu plec fără bani. - Băi, pișatule...!
Și ce mă-ta vei face cu ăla, dobi...?
N-am mai putut rămâne, după cele întâmplate.
Așa că m-au mutat la oraș.
Merseseră prost niște chestii cu traficul și îmi trebuia permisiunea de a reveni.
Așa că m-au dus să-l văd pe Vadim, șeful celei mai mari familii.
Bătrâne prieten, mă bucur să te văd.
- Nu ne-am văzut de prea mult timp! - Da!
Și ăsta cine-i?
Drago...?
Când te-am văzut ultima dată, erai doar atâta, și acum...
Un tânăr bărbat.
Îmi pare rău să aud de nevastă-ta.
Poate așa a fost cel mai bine, nu era fericită.
- Ca și David. El ce mai face? - Bine.
Trebuie să treci cu Franco pe aici, să mai petreacă și ei împreună.
Și tu? Ești gata să te întorci?
- Încă mă mai caută poliția. - Da...
Dar știi cum e poliția: se uită numai pe unde nu trebuie.
Și încă ceva. Ăsta e unul care sper că ne va fi de folos.
A crescut la țară.
Atât de tineri, dar atât de precoci zilele astea.
Deci, șoricel de la țară... Ești gata pentru orașul cel mare?
Am devenit cel mai tânăr executant, un ucigaș parcă născut pentru asta.
Așa-mi spunea Serghei, el m-a învățat de toate.
M-a învățat să nu ratez niciodată.
M-a învățat cum să mă contopesc cu peisajul.
Numele meu este Victor. Numele meu este Victor.
Trădare, viclenie și înșelăciune.
Trebuie să înveți secretele vrăjmașilor tăi.
Și "Lecția numărul unu":
Uneori, atunci când e necesar să pui un om în genunchi,
adică să-l distrugi cu adevărat, un simplu glonț nu e de ajuns.
Știu, Anatolie.
Curaj ai, nici nu se pune problema asta.
Dar tu nu ai nici cea mai mică idee cu cine ai de a face.
Știu cu ce am de-a face.
Ia să vedem: o să-mi umbli cu un cioplitor de gheață pe la coaie?
Atunci fă-o și gata!
Dar ai face bine să mă și ucizi. Altfel eu sigur îți bag un glonț în cap.
Hai odată! Ce mă-ta mai aștepți?
Ce mă-ta-i asta?
Nu, nu... Ea n-are nimic de-a face cu asta.
Fă ce vrei cu mine, te rog, ea n-are nimic de-a face cu asta!
Te rog...
Aveam o carieră lungă înaintea mea.
Apoi Franco, fiul Traficantului, a dat-o-n bară.
Serghei și Victor, eroii mei.
- Taică-tău zicea că ai probleme cu mașina. - Nu, nu probleme cu mașina.
Probleme adevărate...
Victor, valiza din portbagaj.
De ce mă-ta te uiți la el? Uiți pentru cine lucrezi.
Du-te!
Victor, ești bine?
- Ce mă-sa ai mai făcut, Franky? - Davey, Davey, de câte ori ți-am spus?
"Franco", nu "Franky".
Franky... Franco.
Mă doare-n pix. Așteptăm aici de o oră.
Stăm ca proștii, după tine.
Păi atunci să-ncepem, nu?
- Cât face? - Cinci.
E un pic cam mult.
Am inclus prețul pentru blondină.
Îmi închipui că n-a mai ieșit vie din sesiunea cu tine.
Prea bine, Davey. Prea bine.
Cine l-a schimbat?
Ce mai glumă.
Mă fut. Victor, pistolul.
Victor, pistolul!
Nu!
Victor! Victor!
Nu.
Papa...
Papa, am nevoie de un doctor, sângerez rău.
Uită-te ce-ai făcut!
Scăpați de ei, fără urme.
Nu va putea să îngroape asta.
David era băiatul lui Vadim.
Serghei avea dreptate.
Traficantul nu putea să îngroape fapta asta.
Uite... Bine, Victor.
Bună alegere.
M-ai fi rezolvat cu asta.
N-am avut de ales, Vic. Înțelegi doar.
Nu.
Dintre toți oamenii, tu înțelegi.
"Cine trăiește prin sabie moare de sabia", știi asta, Vic.
Și știi că eu trebuia s-o fac.
Da... da.
Mereu același.
După toți acești ani, mereu același.
Fără atașamente.
Nimic și nimeni nu-ți ajunge la inimă.
Chiar crezi asta cu adevărat?
Știi...
Niciodată nu mi-am dat seama cât de mult te temeai.
Până acum.
Adio, prietene.
N-aveau să se oprească până nu eram mort.
Așa că le-am dat ce voiau.
Londra, Anglia
Iată-mă, așadar, un om mort într-o țară străină.
Nu știam nimic și pe nimeni.
Dar asta a fost ușor de schimbat, trebuia doar să știi unde să cauți.
Ceva ce mă învățase bine Serghei.
În București, puseserăm microfoane prin cele mai bune hoteluri.
În cele pe care le foloseau politicienii, proxeneții și gangsterii
atunci când doreau să se distreze puțin.
Știam că făceau la fel și pe aici.
- Ce mă-ta faci? - Uite...
Indiferent de țara sau orașul în care ești,
mafioții supraveghează peste tot la fel.
Am căutat prin fișiere ceva ce aș fi putut folosi.
Mi-a luat o vreme, dar am găsit ce-mi trebuia.
Unde-i Raffa?
- Nu știu nimic de Raffa. - Serios?
Să-mi fut!
Următorul ajunge aici. Unde e?
- Într-un loc sigur. - Unde?
- Strada 3, nr 44. - Ce cartier?
- Clădirea 7, Estul Industrial. - Bine, bine.
Raffa era un fost mafiot devenit informator.
Pitit într-o casă sigură până urma să depună mărturie.
Îl căuta multă lume.
Iar eu puteam vinde informația.
Dar aveam altceva de gând.
O clipă.
Nu trage, nu trage...
Pune-ți-l în gură.
Acoperă-ți capul.
Roagă-te.
Saltă.
Bună, Raffa.
- Tu cine ești? - Nu e important.
Important este ceea ce aș putea face pentru tine.
- Cum ar fi? - Lucruri imposibile oamenilor tăi.
Vrăjeli. E polițist.
- O cârtiță blestemată. - Are dreptate.
- Nu-l vrei? Să mergem. - Am eu o idee mai bună.
Ce zici de asta: îl păstrăm pe el și te ucidem pe tine.
La o adică, nu te-a văzut nimeni venind și nimeni nu te va vedea ieșind.
Da, dar tu vei ști, nu-i așa?
Destul.
Scoate-l de aici.
Mișcă!
- Cum te cheamă? - Victor.
Unde stai?
Te sun eu. Îți dau ceva timp să te gândești la oferta mea.
Charles Braxton. E polițaiul care l-a recrutat pe Raffa.
N-are familie, nici prieteni. Are unitatea lui proprie.
Nu poate fi cumpărat, și crede-mă, am tot încercat.
Tipicul cruciat nenorocit.
Ziceai că vrei o slujbă. Asta e: ia-mi-l din spinare.
Dar n-ai nevoie de mine pentru asta. Oricine poate să-l omoare.
Asta-i problema, că nu putem.
Dacă o facem, pornește un război în toată regula.
Spuneai că poți face lucruri imposibile nouă.
Dovedește-o.
- Ce-i asta? - Prețul.
E un număr mare.
Bine.
- Dă-o-n futere...! - Îmi pare rău, mă scuzați.
Îi iau eu alta.
Îmi dați vă rog încă o cafea?
Cum naiba ai făcut-o?
Ziarul zicea că i s-a tras de la inimă.
Nicotină lichidă.
Vreau toate detaliile, întreaga poveste. Dar mai întâi sărbătorim.
Roxy, Angel, el este Victor.
Lasă-l jos.
Roxy, caută-i. Angel, tu pe el.
Mai repede!
Dă-l la mine.
Tu conduci.
Adu-mi-l pe Kovacs!
Unde mă-sa-i Kovacs?
Ce s-a întâmplat?
Cineva știa că venim.
Lasă-mă să ghicesc...
Știam că muistu' ăsta era belea de cum a intrat pe ușă.
De ce? Sub acoperire?
Ești polițai, muistule?
Ai putea răspunde.
Căcat... ordinar...
M-ai vândut lui Brett. Pentru ce?
Credeai că-ți va asigura intrarea?
Ce le-ai spus?
Nu-mi vine să cred cât m-am putut înșela.
Se mai întâmplă, e greu.
Cu toți ceilalți, tot timpul. Doar știi cum se spune...
- Cu cât sunt mai aproape... - Da, dar tu ai văzut.
Eu sunt din afară, privesc înăuntru mai ușor.
Acum ești în interior. Încă-i mai poți vedea?
Nu pot să spun.
Kovacs nu știa nimic despre tine.
Da, poate. Sau poate că nu. Nu pot risca.
Bun, deci trebuie să pleci.
Fă-mi un ultim serviciu.
Nu te stresa să o faci să pară un accident.
Asta-i pentru a transmite un mesaj.
Adio, Victor.
Scuze, vă pot ajuta?
Rămâi să bei ceva cu noi de data asta.
Calmează-te... Vrei și tu ceva din asta?
Bun, ne rămâne nouă mai mult.
Chestia e că nu te putem lăsa încă să pleci.
După cum spunea omul...
Ajunge.
- Ce-ai pierdut? - Lănțișorul...
Trebuie să plecăm. Imediat.
Nu vii?
Aștept să apară altul.
Nu pare drept să o lăsăm așa.
Numele meu e Bethesda.
Victor.
- Alo? - Bună...
Am ceva ce-ți aparține.
Victor...
Nu-mi vine deloc ușor, Bethesda.
N-am...
N-am mai făcut asta niciodată.
Lasă, nu-i o idee bună.
Chiar cea mai rea.
Șase luni mai târziu
Nu mă iubești...
Nici măcar nu știu dacă tu știi cum să iubești.
Bethesda...
- Nu vreau să pleci. - Atunci dă-mi un motiv să rămân.
Chiar vrei să știi cu ce mă ocup...?
Da.
Ești sigură?
Da.
Nu vei avea nevoie de aia.
Articolul tău...
Merită, oare?
Nu.
- Cum îl cheamă? - Alex.
Ți-o pot spune o singură dată.
Ești moartă.
Pleacă din oraș, din țară. În seara asta.
Nu te mai întoarce niciodată. Înțelegi?
Du-te.
Bethesda pare a fi o femeie remarcabilă. Aș fi vrut s-o cunosc.
O vei cunoaște, vine aici după-amiază.
- Și abia acu-mi spui? - Ne-am luat cu altele.
- Se pare că îți admiră opera. - Va fi o onoare...
Și acum?
Nu știu, închipuie-ți. Prima dată în viața mea când n-am un plan.
- Dar vom găsi noi ceva, împreună. - Și ce fel de tată crezi că vei fi?
Unul puternic.
Unul bun.
Ai lăsat deoparte o viață a violenței pur și simplu...?
Era ciudat de-ar fi fost așa de simplu.
Ultima dată când ne-am văzut, eram doar niște copii.
Pierdeam vremea ascunzându-ne de golanii din cartier.
Trecuseră peste 20 de ani.
Dar tot l-am recunoscut, de cum i-am văzut fața.
Salut, Cezar.
- Victor... - Nu credeam că ne vom mai vedea.
Cum m-ai găsit?
Un polițai britanic știa câte ceva.
Și ceilalți? Marcu și Alex?
A trecut mult de-atunci, frate...
Pe Alex l-a luat maică-sa la scurt timp după ce ai plecat...
N-am mai auzit de el de-atunci.
Marcu... e tot acolo.
Are o nevastă grasă și vreo doi copii.
Și tu? Nu-mi păreai făcut pentru a deveni un om de-ai Traficantului.
Păi ce altceva mai poți alege acolo?
Ori fuți mama altuia ori îți fut alții mama.
Vrei să vezi ce-nseamnă un futangiu de mame, mergi la Marcu.
- Cine mai știe? - Nimeni nu știe.
Te avertizez, Cezar.
Crezi că după atâta timp, crezând că ești mort,
Traficantul ar vrea ca Vadim să știe că tu erai bine-mersi?
Atunci de ce nu-i lași pe ei să vină să se ocupe de mine?
Atunci ar veni ei după tine, cu toții...
- Și nu ai mai scăpa. - Am scăpat și data trecută.
Încearcă și-acum, ce știu eu?
Cred că știi prea multe, Cezar.
Sunt singurul care știe că ești în viață.
Atunci nu spune nimic.
N-am să spun, n-am avut de ales până acum.
Nici n-am vrut s-o fac!
Haide, Victor, sunt eu, suntem frați.
Nu, nu cred că suntem.
N-ai nicio șansă.
- Nu poți ajunge la el. - Ba pot ajunge.
Același Victor, nu știi niciodată când să renunți.
Cezar, aș fi putut oricând ajunge la el.
Asta n-a înțeles el niciodată.
L-aș fi putut ucide oricând aș fi avut chef.
Chiar și când l-a trimis pe Serghei.
Dar am ales să nu o fac, din loialitate.
Din loialitate? Victor, te rog, doar n-o să faci asta!
Sunt eu, Cezar, poți avea încredere în mine!
Un cartier mărginaș, București, România
Victor...? Tu ești?
- Marcu... - Locuiesc alături acum.
Am auzit un zgomot, credeam că-s copii...
Unde e?
Îmi pare rău.
Când?
Nu la mult timp după ce ai plecat. Cam la vreun an...
- Am încercat s-o ajut, dar... - Și banii pe care-i trimiteam?
Grigore și Flavius au luat comanda după ce ai plecat.
Îmi pare rău...
- Unde sunt? - Știi unde sunt.
Când mi-au spus că muriseși...
Mă bucur să te văd.
- Ce i-ai făcut? - Lui Franco? Este în viață.
Dacă va rămâne așa depinde de tine.
N-aș fi vrut să se întâmple așa. Știi că n-am avut de ales.
- E fiul meu. - Prima dată, poate.
Dar de data asta aveai de ales.
Plecasem, eram practic mort.
Cum ai aflat?
Zvonuri mai întâi, dar zvonuri sunt tot timpul.
Apoi sunt polițai care aleargă după fantome...
Nici nu m-am prea gândit la asta.
Până am primit o înregistrare video cu tine.
Aia a fost un adevărat șoc.
Cum ai primit-o?
Te surprinde, nu-i așa? Cât de departe putem ajunge...
- Cum? - De la Alexandru.
Îl mai știi, a ajuns bine, e căpitan la Interpol.
- Am ajuns la el. - De ce te-ar ajuta?
Crezi că boul ăla a ajuns acolo de unul singur?
Când am văzut cum te-ai ocupat de tipii ăia, am fost mândru.
Mi s-a rupt inima când am dat ordinul.
Dar ai făcut-o. Iar eu sunt încă aici.
Uitându-mă la tine acum, n-aș mai face-o din nou.
Ești mai fiu pentru mine decât propriul meu fiu.
Franco e slab, n-are stofă.
N-are puterea, disciplina ta. Lucruri care ne unesc pe noi.
Haide să îngropăm greșelile trecutului, Victore.
Bem, mâncăm, iar apoi mergem fiecare pe drumul său.
- Bun. Fără resentimente? - Șterse.
Ți-ai demonstrat loialitatea, chiar și în circumstanțe extreme.
Mereu am știut că tu ești deosebit.
"Rece ca piatra", așa îți spunea Serghei.
Credeam chiar că se temea puțin de tine.
Poate.
Știi, mereu m-am întrebat...
Cum de l-ai convins să o facă?
N-a fost ușor, doar ei te-au crescut, și...
Cred că a fost la fel de greu pentru el cum a fost și pentru mine.
Deci, ce i-ai spus?
El era doar tălpaș, a făcut după cum i s-a spus.
Nu mi-am închipuit că va fi chiar așa de ușor pentru el.
Există cei care gândesc și apoi sunt cei ce execută, Victor.
Noi doi gândim. El doar executa. Nu se poate schimba firea omului.
Da, probabil ai dreptate.
Măcar suntem de acord asupra unui lucru.
București, România
N-o face.
Cu stânga...
Încet.
Ia loc, Alex.
Nu mă așteptam să te mai văd, Victor.
Da, mi se tot spune asta în ultima vreme.
Dacă ești aici înseamnă că Traficantul e mort.
Ai o familie minunată.
- Nici să nu te... - Nu fi așa naiv.
M-ai vândut Traficantului.
Nu am vrut, Victore, doar îl uram.
Dar îi eram și dator.
M-am gândit că mă puteam folosi de asta pentru a mă rupe de ei.
De dragul lor.
Îngroapă înregistrările, Alex.
La fel ca tine...
Și eu voiam un motiv pentru a mă rupe.
Credeam că ai să mă omori.
Dacă va trebui să vin aici din nou...
O voi face.
L-ai lăsat să trăiască?
- Avea prea multe de pierdut. - La fel ca tine.
Probabil că da, la fel ca mine.
Uite, îmi pare rău pentru mama ta.
De ce? Doar n-ai cunoscut-o.
Ea trebuie să fie.
- Să-i deschid? - Nu.
Pentru tine.
Ce se petrece?
- Lasă arma jos. - De unde ai asta?
- De ce? - E al fratelui meu.
- Ești sigur? - Normal că-s sigur! De unde îl ai?
Eu l-am luat.
- Ieri, când l-am văzut. - Mi-ai omorât fratele?
Credeai că nu-i cunoșteam secretul?
De ce?
Bethesda...
Așează-te.
Am văzut asta de-atâtea ori...
Ce poveste... Și ce viziune ai...
Un singur lucru m-a pus pe gânduri.
N-am înțeles niciodată de ce l-ai lăsat în viață pe rege la final.
Dă-mi voie să-ți spun eu o poveste despre un alt rege.
Un rege crud ce domnea peste tărâmul său fără milă și fără legi.
Un țăran, un om cinstit și muncitor, s-a trezit odată dator regelui.
Dar țăranul nu avea cu ce să-i plătească.
Așa că regele-i ceru cel mai de preț lucru pe care îl avea...
Cele două preafrumoase fiice ale sale...
Țăranul nu voia să le dea... Așa că l-au ucis.
Cele două fete au fost puse să slujească nevoilor regelui și ale prietenilor săi.
Una dintre ele fu prea slabă pentru poftele lor.
Cealaltă soră era puternică...
A răbdat. Și a învățat despre natura bărbaților.
Cea slabă era sora mea.
Nu mă mir că nu mă recunoști, aveam doar 10 ani...
Voi însă mi-ați rămas mie întipăriți în minte, tu și fratele tău.
Asta a fost cu mult timp în urmă, a fost o greșeală.
Una pe care ai repetat-o îndelung, după cum îmi amintesc.
Te rog, ce e cu toate...?
Știam că nu ai fi ratat un așa subiect.
Ocazia de a intervieva un om ca el.
Să auzi o poveste care ți-ar fi asigurat revenirea...
O șansă de a fi din nou "marele om".
Dar a fost o iluzie, proiectată pentru a te face să visezi din nou.
Și pentru a putea fi eu cea care îți va lua totul.
Ești bine?
De ce nu te așezi?
Știu ce te-ntrebi.
"De ce"?
"De ce ar merge atât de departe..."?
Să te fac să te îndrăgostești de mine...
Să plănuim o viață împreună...
Durerea, Victor. Durerea de a-i pierde pe cei pe care-i iubești.
N-am vrut să pierzi și tu asta.
Eu te-am vândut Traficantului.
Știam că vor veni după tine. Și știam că îi vei ucide pentru mine.
Iar după aceea mai erai tu...
Și el... Și acum, doar tu.
Nu încă, nu încă...
Mai este un lucru pe care ar trebui să-l știi.
E băiat, dragule.
Băiatul tău. Băiatul la care ai visat mereu.
Iar când va fi destul de mare, îi voi arăta ce ai fost...
Iar el te va disprețui.
Aveai dreptate, Victor.
Uneori, un simplu glonț nu este de ajuns.
Traducerea: Reef
Interviu cu un ucigaș de profesie